Arethia Piteșteanu (1889-1968)



Arethia Tătărescu (n. 16 Septembrie 1889, București, d.1968, București) a fost soția lui Gheorghe Tătărescu. S-a implicat în activități de valorificare a artei și tradițiilor populare gorjene. A fost președinta Ligii Naționale a Femeilor. În această calitate a susținut realizarea Ansamblului Sculptural Constantin Brâncuși din Târgu Jiu, a contribuit la restaurarea casei memoriale a lui Tudor Vladimirescu din Vladimir, la transformarea casei Ecaterinei Teodoroiu în casă memorială și a organizat numeroase expoziții. În 1935 a primit titlul de Cetățean de onoare al orașului Târgu Jiu. După 1947 a avut de suferit represiuni din partea regimului comunist.

Elemente biografice
Arethia Tătărescu s-a născut la 16 Septembrie 1889 la București. Tatăl ei, Gheorghe Piteșteanu era descendent dintr-o familie de boieri argeșeni. Ambii ei părinți ai murit când Arethia era încă copil. Arethia și cei doi frați ai ei Gheorghe și Alexandru au plecat cu o bunică în Belgia unde Arethia a făcut școala primară și studiile secundare. Și-a efectuat apoi studiile superioare la secția de muzică a Conservatorului Regal din Bruxelles (Conservatoire royal de Bruxelles) unde a studiat pianul.

Revenind în țară, Arethia Piteșteanu s-a încadrat ca profesoară de pian la Liceul de Muzică din București. În același timp se implică în înființarea asociației cercetașilor români în 1913, fiind una din conducătoarele cohortei "Păstorul Bucur". În vara anului 1916 fiind în vacanță la Tismana, îl cunoaște pe Gheorghe Tătărescu, la acea vreme un tânăr avocat, întors de curând din Paris. Concentrat în urma pregătirilor care au precedat intrarea României în Primul Război Mondial. Gheoghe Tătărescu se afla în județul Gorj ca sublocotenent. Având în vedere declanșarea ostilităților, Arethia Piteșteanu și Gheorghe Tătărescu s-au căsătorit la Craiova în vara anului 1916. În scurt timp, războiul a determinat plecarea soţului pe front, iar după ce trupele Germane au ocupat Oltenia și Muntenia, Arethia Tătărescu îşi urmează soţul în retragerea în Moldova. La sfârșitul războiului, în 1919 soții Tătărescu erau în [Botoşani]] unde Gheorghe Tărărescu deţinea funcţia de aghiotant al comandantului Şcolii de ofiţeri de infanterie.

După terminarea războiului, cei doi fac o călătorie în Punjab, India, apoi se instalează în București. Totodată cumpără moșia de la Poiana, al cărei conac îl amenajează într-o perioadă de peste un deceniu Au avut doi copii, o fiică Sanda care s-a maritat cu Ulysses Negroponte și un fiu Tudor, care a murit bolnav la Paris în 1955.

Pentru contribuţia sa pe tărâm social, cultural şi umanitar, Arethiei Tătărescu i s a conferit diploma de Cetăţean de Onoare al Oraşului Târgu Jiu, eveniment care a avut loc în Amfiteatrul Liceului Tudor Vladimirescu din Târgu Jiu pe data de 13 septembrie 1936 }}

După anul 1947 Arethia Tătărescu a avut mult de suferit ajungând să trăiască în condiţii de viaţă precare, întrucât bunurile familiei Tătărescu au fost naţionalizate. În anul 1968 a decedat şi a fost înmormântată în cavoul familiei alături de soţul său, în cimitirul Belu din București.

Conacul Tătărescu de la Poiana
În 1918 soții Tătărescu cumpără moșia Poiana (azi pe teritoriul orașului Rovinari, satul Poiana devenind un cartier ar orașului). Conacul a fost realizat în jurul unei cule, înalţate în jurul anului 1790 de către Dobre Sârbu, negustor din Târgu Jiu. După 1820 intră in posesia pitarului Dincă Poenaru (cula este cunoscută şi sub denumirea de Cula Poenaru, unele surse atribuindu-i acestuia construția ), apoi a lui Dincă Schileru şi Paulina Carabatescu. Din 1919 cladirea a fost cumpărată de către Aretia şi Gheorghe Tătărescu. Acestia iniţiază în anul 1924 un amplu program de restaurare, întrucât suferise importante deteriorări în timpul primului război mondial.

Cula compusă din parter şi etaj şi-a pierdut forma inţială în urma importantelor modificări din secolul XIX şi inceputul secolului XX când este transformată într-o locuinţă modernă. Zidurile clădirii sunt groase, cu ferestre largi şi acoperiş de şindrilă. Intrarea, străjuită de lei de piatră se face printr-o galerie pe arcade de zid. În interior se află scara de lemn care face legatura cu camerele de locuit şi cerdacul cu patru coloane trilobate şi o coloana laterală. Aretia Tătărescu inițiază o succesiune de lucrări de transformare. In anii 1920-1921 casa a fost consolidată și reparată. În 1923 se realizează o instalație sanitară și mai târziu o instalație de curent electric. Tot în 1923 casa este decorată cu tâmplărie din lemn de stejar. În perioada 1923-1935 se mai realizează o baie la teraj, cămine din teracotă smălțuită și parchet. În interior există parchet, tamplarie de lemn de stejar, sobe moderne. În exterior, casa prezintă elemente decorative realizate la initiativa Aretiei Tătărescu

În anii 1923-1924, familia Tătărescu renovează biserica Sfântul Gheorghe din Poiana. Biserica din lemn, acoperită cu şindrilă, de dimensiuni modeste are formă de navă cu pridvor Clopotniţa din lemn a fost construită în jurul anului 1923, odată cu lucrările de renovare. Altarul este despărţit de naos de o catapeteasmă ornată cu icoane în tempera datând din 1835-1845 şi porţi pictate rustic.

Pe lângă efectuarea lucrărilor de renovare, familia Tătărescu o înzestrează cu iconostas, jillţuri de lemn şi un policandru cu braţe de aramă În urma cumpărării domeniului, biserica a devenit un paraclis al familiei Tătărescu.

Poarta mare din lemn de stejar sculptat a fost construită de meşterul Dumitru Pasăre, originar din Bălești în 1933.

Tot în comlexul conacului Tătărescu se afla casa de locuit a administratorului, construită în 1923, alcătuită din 3 camere şi cerdac

Lângă biserică au fost înmormântați bunicii și părinții lui George Tătărescu. Mormântul este o construcţie subterană, cu boltă, marcată la exterior printr-un postament acoperit cu marmură neagră veneţiană. Soclul este confecţionat din piatră sculptată..

În 1934, familia Tătărescu a mai cumpărat casa Antonie Mogoș din satul Ceauru. Aceasta a fost strămutată de către Aretia Tătărescu și reamenajată cu destinaţia casă de oaspeţi, după modelul casei cu acelaşi nume care se găseşte expus la Muzeul Ţăranului Român din București. De-a lungul timpului, casa a suferit mai multe transformări pentru a fi locuibilă. Aspectul interior este cel al unei locuinţe în stil rustic, având pardoseli din parchet de stejar, pereţi simpli tencuiţi şi văruiţi.

Zona în care era situat conacul din Poiana a fost afectată de exploatările de lignit din zona Rovinari. De aceea, după și-a recuperat dreptul de proprietate asupra clădirilor, Sanda Tătărescu-Negroponte, fiica lui George și a Aretiei Tătărescu a hotărît strămutarea tuturor construcțiilor în ansamblul arhitectural Gheorghe Tătărescu din Muzeul Arhitecturii Populare din Gorj din Curtișoara, donându-le muzeului. Strămutarea a fost realizată în anii 2000-2002 de către arhitectul Dumitru Florescu, care a urmărit amplasarea și orientarea fiecărei clădiri astfel încât ansamblul să reamintească pe cât posibil vechea curte boierească din Poiana.

În afară de moșia de la Poiana, familia Tătărescu mai avea o casă mare în municipiul Târgu Jiu. Edificiul, situat pe Calea Unirii, nr. 22, este consemnat în în anul 1913, ca aparţinând lui Ion Câlniceanu, primar al orașului Târgu Jiu şi ulterior senator şi deputat în Parlamentul României. Clădirea este cumpărată de familia Tătărescu după primul război mondial. Ea a constituit reședința locală a familiei dar a servit și ca sediu al organizației locale a Partidului Național Liberal, Aripa Tătărescu. Casa a fost naționalizată prin decretul 1950 și a reintrat în posesia Sandei Tătărescu-Negroponte, abea la sfârșitul anilor 1990. La 27 Septembrie 2002, aceasta a vândut proprietatea familiei Valter DobreValter și Mirela Dobre. Aceștia au reamenajat casa și au transformat-o în hotel, străduindu-se să îmbine în mod armonios trecutul edificiului cu nevoile actuale ale societăţi. Hotelul Europa a fost inaugurat la 6 Martie 2005



Organizarea producției artizanale în județul Gorj
Atrasă de frumuseţea artei, portului, folclorului şi obiceiurilor oamenilor locului, Arethia Tătărescu s-a implicat în viața județului Gorj și s-a străduit toată viaţa să pună în valoare unicitatea judeţului şi istoria sa. Pentru îndeplinirea acestui scop ea s-a implicat în activitatea diferitor organizații, ocupând funcţiile de Preşedinte al Ligii Femeilor Române din Gorj (Ligă înfiinţată în anul 1921 ca o filială a Ligii Femeilor Române din România) începând din anul înființării, Preşedinte al Societăţii Naţionale „Crucea Roşie” – Filiala Gorj, înfiinţată la 3 noiembrie 1939, şi Preşedinte al Societăţii Femeilor Ortodoxe din Gorj. Sub conducerea Arethiei Tătărescu, liga a înfiinţatla centre săteşti de lucru pentru femei, şcoli de gospodărie şi precum și ateliere cu războaie de ţesut pentru tinerele gorjence la Tismana şi Târgu –Jiu. Tot prin grija sa a fost înfiinţată la Rovinari o şcoală de gospodărie Aretha Tătărescu a încurajat în cadrul acestor ateliere activitățile de realizare a unor produse de artizanat locale, în special costume naționale și covoare. Rezultatul acestor eforturi a fost pus în evidență cu ocazia Expoziției-Târg de Artizanat din București, în iunie 1934, unde au fost reprezentate toate județele țării dar produsele prezentate de județul Gorj au ieșit în evidență. Ca urmare a acestui succes, regele Carol II i-a conferit ordinul Meritul Cultural cu rang de cavaler, Clasa II-a. Costumele naționale românesti și covoarele oltenești au fost foarte apreciate în expoziții internaționale de mare importanță ca Expoziția Universală de la Paris, 1937, Exoziția Internațională de la New York, 1939. și a VII-a Expoziție Trienală de la Milano, 1940

Construcția clădirii muzeului Alexandru Stefulescu
În anul 1925, Comitetul Ligii Naţionale a Femeilor Române a hotărât construirea unei clădiri în stil naţional în care să funcţioneze Muzeul "Alexandru Ştefulescu", iar ca loc pentru amplasare s a ales „partea din sud din Parcul Oraşului Tg Jiu în apropierea podeţului care traversa canalul”. Institutorul Alexandru Ștefulescu, director al școlii primare de băieți din Târgu-Jiu întemeiase în 1893 o colecţie istorică şi arheologică. El reușise să strângă în jurul său oameni de cultură din județ, printre care profesorul Iuliu Moisil, inginerul Aurel Daiconovici şi artistul plastic Vitold Rola Piekarski care l-au ajutat, l-au susţinut în iniţiativele sale și au contribuit la colectarea materialelor care au completarea colecției Ștefulescu și au constituit nucleul muzeului care a fost fondat formal la 16 iulie 1894.În 1898, colecțiile muzeului au fost găzduite în sala mare a noii clădiri a Gimnaziului Tudor Vladimirescu.

În perioada primului război mondial, o parte din colecţie a fost înstrăinata sau distrusă, însă muzeul și-a păstrat existența. În 1925 din iniţiativa Ligii femeilor din Gorj şi a preşedintei acesteia Aretia Tătărescu, a fost deschisă o campanie de strângere de fonduri pentru construirea unei clădiri destinate muzeului. Proiectul clădirii a fost întocmit de arhitectul Iulius Doppelreiter, luând ca model arhitectura culei Crăsnaru din satul Groșerea. Clădirea era situată în grădina publică a oraşului Târgu Jiu. Noul muzeu a fost inaugurat la 5 septembrie 1926 si a funcţionat în clădirea respectivă până în 1954

Realizarea Casei Memoriale Ecaterina Teodoroiu
Liga Femeilor Române din Gorj a acordat o atenție deosebită memoriei Ecaterinei Teodoroiu, ocupându-se de consolidarea casei în care eroina se născuse precum și de realizarea unui mausoleu în cinstea ei.

Casa în care s-a născut Ecaterina Teodoroiu (numele corect fiind Cătălina Toderoiu), se afla în satul Vădeni, azi inclus în orașul Târgu Jiu, pe D.N. 66 Târgu Jiu -Petrosani. Construită în 1884 de părinții Ecaterinei, casa țărănească are două camere, camera cu vatră si cea de dormit. În partea din față a casei și pe latura de vest se află tinda. Acoperișul este făcut din sită. Prin grija Ligei Femeilor din Gorj, casa a fost consolidată 1938, fiind declarată casă memorială, dar rămănând în continuare locuința membrilor familiei până în 1945. Ea a fost iar restaurată în 1959, când a fost transformată în muzeu.

Mausoleul Ecaterinei Teodoroiu
Realizat în 1936, din inițiativa Ligii Femeilor din Gorj, mausoleul Ecaterinei Teodoroiu din Targu Jiu, este opera sculptoriței Milița Pătrașcu se află în centrul orasului (în mijlocul Pieței Victoriei, în fața Prefecturii și a Bisericii Sfinții Voievozi). iar in interiorul acestui monument se afla ramasitele Ecaterinei Teodoroiu.

Mausoleul este un sarcofag, cu o înălțime de peste 2 metri, realizat din travertin italian așezat pe un postament cu trei trepte. Monumentul înfățișează prin basoreliefurile de pe fețele laterale ale sarcofagului momente din viața eroinei: pe fața dinspre miazăzi, un tablou prezentând copilăria eroinei în satul ei natal. Pe latura opusă este reprezentată ca elevă, salutată de cercetașii din organizația cărora făcuse parte curs secundar. Celelalte două fețe ne-o înfățișează în război, pornind la atac cu plutonul pe care îl comanda. Ultimul basorelief prezintă momentul final, când purtată pe brațe de soldați spre locul de odihnă. Cele patru colțuri, sunt străjuite de patru femei în costum national, ținând în mâini câte o cunună de lauri.

Ecaterina Teorodoriu murise în ziua de 22 August 1917, în luptele care au avut loc pe Dealul Secului, în zona Muncelu, VranceaMuncelu – Varnița, VranceaVarnița, în ultima fază a bătăliei de la Mărășești. Înmormântată inițial în satul Fitionești, VranceaFitionești, rămăsițele eroinei au fost aduse din Moldova și reînhumate la Vădeni în iunie 1921. După construcția mausoleului, ele au fost din nou inhumate în acesta.

Mausoleul a fost inaugurat la 6 Septembrie 1936 în prezența Arethiei și a lui Gheorghe Tătărescu

Realizarea casei memoriale Tudor Vladimirescu
Casa memoriala Tudor Vladimirescu a fost executată în anul 1932, cu ajutorul Ligii Naţionale a Femeilor Române din Gorj conduse de Arethia Tătărescu şi este o replică a casei în care a trăit Tudor Vladimirescu. Lucrarea a fost realizată de arhitectul Iulius Doppelreiter, având ca model de inspiraţie o fotografie publicată la începutul sec. al XX-lea.

În prezent, casa memorială se află în patrimoniul Muzeului Judeţean Gorj. Se află înscrisă în categoria monumentelor comemorative din Lista monumentelor istorice. Clădirea este o construcţie tipic ţărănească, cu două camere, vatră şi odaie, şi pridvor de lemn, cu stâlpi sculptaţi în stilul arhitectural specific zonei Gorjului. Cele două încăperi ale casei memoriale evocă viaţa şi activitatea lui Tudor Vladimirescu, prin obiecte, imaginini şi documentele referitoare la viaţa acestuia.



Ansamblul sculptural Constantin Brâncuși
Articol principal Ansamblul sculptural Constantin Brâncuși de la Târgu-Jiu Din dorinţa de preamărire a eroilor de pe aceste meleaguri care s au jertfit în războiul de întregire, în anul 1937 Liga Naţională a Femeilor Gorjene condusă de Arethia Tătărescu a hotărât să dăruiască oraşului Tg Jiu o coloană şi un portal de piatră, opere ale sculptorului Constantin Brâncuşi. Acestea sunt comunicate primarului orașului, printr-o scrisoare oficială, înregistrată cu Nr.6330 din 20 Octombrie 1937 . Liga Naţională a Femeilor a hotărât construirea Bisericii „Sfinţii Apostoli“, care se află pe strada destinata eroilor, contribuind la terminarea lucrării de mult părăsite şi dând astfel prin ridicarea acestui sfânt lăcaş o strălucire şi mai mare recunoştinţei noastre pentru cei care s-au jertfit. Atât facturile de plată ale celor 2 monumente, clădirea bisericii precum şi suma depusă pentru plata exproprierilor reprezentând valoarea de 2.200.000, sunt rezultatele exclusive a muncii noastre de ani de zile, completată cu „Expoziţia Românescă“ organizate sub auspiciile Ligii, Dania noastră fiind izvorâtă numai din simţământul de curată dragoste de ţară, precizăm că atât operele de artă şi sumele dăruite trebuiesc să servească scopului arătat. Liga Naţionala a Femeilor Gorjene, înţelegând că oraşul Târgu-Jiu să respecte întotdeauna donaţiunea în forma în care a fost făcută. Arethia G. Tătărăscu }} Contactat de Arethia Tătărescu, Constantin Brâncuși a acceptat solicitarea, dar a refuzat plata pentru lucrările sale, pe care le-a donat orașului Târgu-Jiu. Ansamblul sculptural Constantin Brâncuși, inaugurat la 7 noiembrie 1937, odată cu sfințirea bisericii ”Sfinții Apostoli” cuprinde:


 * Masa tăcerii – numită de Brâncuși și "Masa apostolilor neamului" și repezintă simbolic masa dinaintea bătăliei la care urmau să participe ostașii români. Scaunele în formă de clepshidră care măsoară simbolic timpul și sunt în număr de 12 simbolizând numărul apostolilor


 * Poarta sărutului - numită de Brâncuși și "Monumentul întregirii neamului", realizat în forma unui arc de triumf în care sărutul are semnificația unirii, iar cei 8 stâlpi reprezintă cele 8 regiuni care au format România Mare.


 * Coloana fără sfârșit – numită de Brâncuși "Coloana sacrificiului infinit" dat de eroii români căzuți pentru întregirea neamului.

Ulterior, acestor trei elemente li s-a adăogat și "Aleea scaunelor"

Creația lui Brâncuși a dat naștere și altor interpretări ale diferitelor elemente ale ansamblului. Totuși, atât Liga Femeilor din Gorj, condusă de Arethia Tătărescu, cât și Constantin Brâncuși au conceput neechivoc lucrarea ca pe un ansamblul exprimând recunoștiința față de ostașii români căzuți în Primul război mondial.

Construirea bisericii Sfinții Apostoli Petru și Pavel
Biserica Sfinţii Apostoli Petru şi Pavel aflată pe axul Căii Eroilor ridicată pe locul unei alte biserici ce data din anul 1777. Construcția fusese începută în anul 1927, însă lucrările fuseseră sistate din lipsă de fonduri. Liga Naţională a Femeilor Gorjene, să adune fondurile necesare pentru demararea construcţiei. Un rol foarte important în acest sens l-a avut Arethia Tătărăscu. Lucrările au fost urmărite de arhitecţii Ion Antonescu, Anghel Păunescu şi Iulius Doppellreiter, antreprenori fiind fraţii Di. Bernardo şi Luigi Pittiui. Pictura în stil neobizantin a fost executată în frescă de către pictorul gorjean Iosif Keber iar catapeteasma, amvonul, cafasul şi mobilierul sculptat în stejar de către specialistul Ioan Keleş din Bucureşti şi Fabrica 'Tadici-Alexandra' din Târgu Jiu. Biserica a fost sfințită la 7 Noiembrie 1937, odată cu ansamblul sculptural, în prezența patriarhului Miron Cristea. Activitățile Ligii Femelilor nu au încetat odată cu sfințirea bisericii și inaugurarea ansmablului. Printr-o scrisoare către înregistrată cu nr. 7501 din 27 octombrie 1938, întocmită cu ocazia festivităţilor organizate cu prilejul predării monumentelor închinate eroilor către Primăria Oraşului Târgu Jiu, se arată că valoarea acestora se ridică la suma totală de 2.436.275 lei, din care: - Biserica „Sfinţii Apostoli Petru şi Pavel” închinată eroilor – 666.462 lei - Exproprierea pentru deschiderea Căii Eroilor – 746.000 lei - Portalul de piatră din grădina publică a oraşului – 683.198 lei - Coloana în amintirea eroilor morţi în războiul de întregirea neamului – 340.615 lei }}

Alte activități
Pe lângă lucrările amintite, Arethia Tătărescu a fost preocupată și de alte epoci din trecutul județului Gorj și a susținut din punct de vedere financiar cercetări privind acest trecut,, Astfel, ea a contribuit la cercetarea şi descoperirea unor importante rămăşiţe străvechi în castrul de la Bumbeşti Jiu şi în ruinele din localitatea Teleşti.

Arethia Tătărescu, împreună cu Gheorghe Tătărescu, s au ocupat şi de construirea unui sanatoriu de boli pulmonare la Suseni – Dobriţa a cărui piatră fundamentală a fost pusă în ziua de 02 august 1936, dată la care au fost inaugurate câteva pavilioane ale Spitalului din Târgu Jiu condus de doctorul Nicolae Hasnaș.

Activități sociale
Arethia Tătărescu a desfășurat și o activitate susținută, luptând împotriva concubinajului ca factor de degradare a societăţii. Apropierea războiului au intensificat această acţiune, din considerentul de a da copiilor ce se năşteau în astfel de familii o identitate fără dubii şi de a proteja eventualele văduve de război.campanie în acest sens, determinând concubinii să se căsătorească, pentru ca pruncii rezultaţi în urma relaţiilor lor să fie legitimi. În acest scop Arethia Tătărescu organiza periodic căsătorii colective ale cuplurilor necăsătorite.Sanda Tătărescu-Negroponte, relatează că, im 1939 “la Poiana, într-un loc anume amenajat au fost celebrate căsătoria a nu mai puţin de 1500 de cupluri de diferite vârste, care trăiau în concubinaj, din întreaga zonă şi chiar din localităţi mai îndepărtate. Au venit vreo 1500 de cupluri. Fratele meu şi cu mine nu puteam duce lumânările de grele ce erau. Se instalaseră mese întinse şi ceea ce pe mine m-a impresionat a fost că multe femei aveau părul cărunt, dar îşi puseseră flori de lămâiţă şi voal pe cap. ”

Familia Arethia şi Gheorghe Tătărescu au fost naşii multor cupluri care s-au căsătorit, acordându-le daruri consistente, iar celori mai săraci le-au donat şi suprafeţe de pământ.

Controversa bustului Arethiei Tătărescu
Pentru a o onora pe Arethia Tătărescu, primăria orașului Târgu Jiu a decis instalarea unui bust al ei în parcul care îi poartă numele, lucrarea dedicată acesteia fiind inaugurată în toamna anului trecut, la doi ani după ce fusese inaugurat cel dedicat lui Gheorghe Tătărăscu. Ambele lucrări au fost realizate de artistul plastic Paul Popescu din Târgu-Jiu

După instalare, lucrarea a fost criticată de Radu Boroianu. secretar de stat în Ministerul Culturii a cerut ca bustul Arethiei Tătărescu să fie dat jos, pentru că statuia a ar fi "prea sexoasa. Aretha Tătărescu are sânii cam mari". La rândul său, Pompiliu Grigore Ciolacu, directorul executiv al Directiei Județene pentru Cultură, Culte și Patrimoniu Cultural Național, Gorj a spus despre bust ca este "exagerat din punct de vedere artistic" si ca asta inseamna ca "din punct de vedere estetic, nu seamana cu imaginea reala a persoanei".

Pompiliu Ciolacu i-a cerut sculptorului Paul Popescu să reducă proporțiile sânilor, ceea ce artistul a refuzat declarând "Este un motiv cât se poate de subiectiv şi ţine de alte gusturi. Nu tuturor trebuie să ne placă acelaşi tip de dame, cum nici damelor nu le place acelaşi tip de macho".

Ca rezultat, secretarul de stat Radu Boroianu a cerut demolarea ambelor busturi, sub pretextul că fuseseră ridicate într-un spațiu public, fără aprobarea Ministerului. Aceasta nu explică însă de ce această decizie bizară a fost luată abea după inaugurarea bustului Arethiei Tătărescu, și nu cu doi ani înainte când a fost inaugurat cel al lui Gheorghe Tătărescu.

Obiecțiile aduse amintesc de principiile estetice ale realismului socialist. Se poate face analogia cu faptul că una din primele măsuri luate în București de autoritățile comuniste după preluarea puterii în 1947, a fost cea de distrugere a cariatidelor de pe clădirea fostei Bănci Albina (azi clădirea Administrației Apele Române) de pe strada Edgar Quinet, sânii cariatidelor fiind considerați la acea vreme incompatibili cu "morala proletară".

În orice caz controversa a fost scoasă în evidență de presa internațională, care a relatat cu ironie faptul ridiculizând deciziile ”estetice” ale autorităților. [ http://www.huffingtonpost.co.uk/2014/04/21/breasts-romania-sculpture_n_5184474.html] 'Breasts Too Large' On Bust Of Romania's Former First Lady Arethia Tatarescu, Ministry Of Culture Says

Indiferent însă de aceste considerente, Arethia Tătărescu are, chiar și după moarte, soarta de a fi prigonită,de autoritățile române.